Това е брошката на Джорно?
Нима тя... да формира лявата му ръка?
Джорно все още може да се оправи!
Ако браня ръката му, Наранча и Миста също могат да бъдат излекувани!
Но въпросът е как да направя това?
Развей гангстерския флаг на революцията
дори това да е против божията съдба.
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО: ВЯТЪР ОТ ЗЛАТО
Удави в гняв чувствата на страх, от онзи ден се кълна на дявола
гръб да обърна аз.
Дали отмъщението слага край? Бъдещето попитай.
Онез', които отхвърлят начина си на живот,
остават посипани в злато.
Именно, око за око,
а за предателя - реквием!
Отчаянието ти маха с ръка да се изправиш сам срещу света.
Да не ти пука, за милост тук място няма!
Когато тялото ти погине,
и молитвите ти ли изчезват също?
О, не! Това е началото на Вятър от злато...
Епизодио 25 "Спайс Гърл"
Ако изкрещя
или мръдна по-бързо от брошката, тази твар първо мен ще убие.
Жалко за Джорно и другите, но тук съм безсилна!
А след брошката Стандът ще нападне мен!
Трябва да се скрия.
Сега, докато все още не е късно, трябва да се скрия в стаичката.
Копчето за облегалката.
Натисна ли го, ще се спусне назад.
И най-вероятно ще атакува седалката преди брошката.
А аз ще успея да я взема и да отида в кабината.
Но не! Не мога да направя такъв залог!
Прекалено е опасно!
Може би е най-добре да се скрия в стаичката.
Господи, Триш! Въобще съзнаваш ли какво направи?
Не мога да повярвам.
Не исках да поемам риска, но все пак натиснах копчето.
Нямам избор. Пътят към кабината е свободен.
Движи се... плавно.
Също както в китайската практика тай чи.
Брошката е на около два метра.
Не бива да бързам. Иначе рискувам да умра!
Връща се!
Разпердушини седалката и тя спря да се накланя.
Но в салона има още седалки!
Защо ми сграбчи крака, а не седалката?
Нещо капе?
Реагира на скоростта на капенето?
Но защо ботушът ми е мокър?
Та аз само наклоних облегалката!
Как съм си намокрила ботуша?
Трябваше да оставя калинката!
Не биваше да си вра носа там, където не ми е работа!
Помощ, Бучелати!
Ботушът ми падна от крака.
Сякаш ми се плъзна по крака...
Но как? Какво стана, за бога?
А сега вземи брошката, Триш.
Кой е там? Има ли някого?
Винаги съм била тук.
Винаги съм била край теб, още от ранно детство.
Триш, вземи брошката.
Това е твоето решение.
Ти вече си взела решението да браниш лявата ръка на Джорно.
Колебанието води до слабост.
Чакам заповедите ти.
Коя си ти?
Аз съм ти.
Аз съм твоята собствена сила,
която разкара онази твар от ботуша ти.
А сега ако си се решила, вземи брошката.
Ние двете ще защитим ръката на Джорно!
Триш, ако се справиш,
ще се появи бъдеще за Джорно и приятелите му!
Както и за теб самата!
Какво става? - Вземи я, Триш!
Свършено е с мен! Как да защитавам брошката?
Това е твоята сила.
Направих седалката по-мека.
Ама какво... Направила я е по-мека?
Аз буквално се плъзнах през седалката.
А заради това Стандът беше ранен.
Месестата му част се разкъса.
То спря куршумите на Миста,
настигна самолета и е толкова силно, че унищожава всичко, което се движи.
Но се нарани, когато се сблъска с неподвижен предмет.
Ти наистина ли си мен самата?
Тоест аз направих това?
И онова с ботуша?
Важното, Триш,
е, че взе брошката и решително разсея съмненията.
Ти ставаш по-силна и духовно, и като човек.
И сега можеш да правиш по-меко и еластично всичко на този свят!
А мекото
може да бъде по-яко от диамант!
Връща се! - Сега не се движи.
Започвам да разбирам, че ти си аз, но трябва да се скрия!
Омекоти вратата на стаичката!
Успей, моля те!
Гадост! Не се приближавай, докато не затворя вратата!
Успя да ме открие дори зад затворената врата!
Свършено е с мен!
Започвам да разбирам, че съм надарена със Станд и специални сили,
но това чудо... е непобедимо!
Носителят му вече е мъртъв. Никой не може да го победи!
Триш, помолих те да не се движиш.
Трябва да отидем в кабината, където е Бучелати,
а ти отиде в обратната посока.
Шегуваш ли се? Брошката мърда, докато се превръща в ръката на Джорно.
Трябваше да избягам!
А твоите сили само омекотяват всичко и едва успявам да го избегна!
Ще ме хване!
Пак атакува часовника? Какво?
Направих будилника еластичен.
Докато не се движиш по-бързо от секундарника,
той ще атакува отново и отново часовника, вместо теб.
Имах предвид да се движиш по-бавно, а не да стоиш на едно място.
По-бавно от секундарника на будилника.
Усилията трябва да се прилагат бавно,
но с огромна сила като на менгеме.
Ще го разкъсаме на парченца
и убием!
Гадина! Напускай този свят вече,
малко лайно такова!
Откопчи се от този свят и изчезни!
Разпада се на части и се изпарява!
Този Станд ни преследваше неуморно като отмъстителен дух,
а сега се смалява и изчезва!
Името ти... Имаш ли си име?
Как да те наричам?
Спайс Гърл.
Наистина. Подходящо име.
Станд - Спайс Гърл Носител - Триш Уна
Сега Миста и Наранча могат да бъдат излекувани.
Джорно Джована е необичаен човек.
Той не само умее да вдъхва живот у предмети,
но чрез действията си ти помогна да узрееш.
Отивам да проверя двигателите.
Бучелати, имам новини.
Проблемът е решен.
Джорно се беше погрижил за... - Нито дума повече!
Тоест...
Бавно... Ела бавно при мен, Триш.
Височина 7000 метра! 6800! 6600!
Забрави! Продължаваме да падаме! И не знам защо!
Разбрах причината, Абакьо.
Но как да я превъзмогнем?
Как да се избавим от него?
Бучелати, за какво говориш?
Казах ти да не мърдаш! - Нима...
Не... Това е невъзможно!
Според Джорно този Станд догонва и изяжда всичко, което помръдне.
И сега... изяжда двигателя на самолета!
Триш, не се обръщай. И не се паникьосвай.
Ела при мен, но много бавно.
Той...
Не! Невъзможно!
Падаме, независимо от усилията ми! Скоро ще се разбием!
Всъщност двигателят ще се взриви преди това да стане!
Тя го разкъса на парченца... Мислех, че е мъртъв.
Чакай, двигателите са точно зад стаичката.
Кошмар!
Дори и малка част от него да е проникнала през стената на стаичката,
тя е могла да се прикрепи към двигателя и да погълне енергията му!
Това и прави! - Кацаме аварийно, Абакьо!
Отпред е Тиренско море.
Ще се приземим във водата, нямаме друг избор!
Аварийно кацане?
Дори и да успеем да го направим, какво ще правим след това?
Стандът ще ни преследва.
Непобедим е. Прекалено е силен! Непобедима способност!
Ела бавно, Триш.
Бавно като охлюв. Не се паникьосвай.
Не тичай в никакъв случай. Иначе ще ти се нахвърли.
Не!
Какво правиш? Ще те догони! - Да, така и ще направи.
Дори и да пълзя, така или иначе ще ме догони!
В кабината, Бучелати!
Ума ли си загуби, Триш? Ще разбие вратата!
Вратата... - Тя...
Какво? Нима ти...
Аварийно кацане ли?
Бучелати, трябва да сторим обратното.
Ако искаме да се доберем до Сардиния живи,
този самолет... трябва да бъде унищожен!
Искам да стана...
Спайс Гърл!
Триш, ти... Кога се сдоби със Станд?
Стените и стъклото са меки като гума.
Ако тази твар избира целите си по скоростта им,
то самолетът ще падне по-бързо. Разбиващ се самолет
е много по-бърз от нашия парашут!
Така ти се пада, гадино!
Понесохме сериозни щети,
но след като самолетът се разби недалеч от водите на Сардиния,
хората на боса не могат да потвърдят дали сме загинали, или оцелели.
Прав ли съм?
Организацията ни изгуби следите. Спечелихме си време!
Необходимото време,
през което да разобличим боса.
Не, Абакьо.
Изглежда, ще понесем още малко,
още съвсем малко щети.
Аз ще го довърша.
Тук ще се справи само моят цип.
Какво? Нима...
Напълно непобедим противник. Невъзможно е да бъде убит.
Можем само да го изпъдим с по-голяма скорост, както Джорно направи.
Бучелати, нима... Не го прави!
Ще го прехвърлиш на ръката си?
Недей! И теб ли искаш да изгубим?
Не, Абакьо.
Никого няма да губим!
Понеже успях да спася силата
на Голд Експириънс.
Кога си успяла?
Ариведерчи!
Стандът на име Ноториъс Биг е невъзможно да бъде напълно унищожен.
Той е обречен вечно да преследва морските вълни.
Понякога напада преминаващи кораби
и ги потопява, ако се движат по-бързо от вълните.
Затова местните рибари
впоследствие нарекли тези води "Тиренския търбух"
и ги считали за зловещи.
А сега да се покрием и да изясним кой е босът.
Ще разкрием миналото на баща ми!
Отвлечения от летището на Венеция частен реактивен самолет
по неизвестна причина се разбил в Тиренско море
на петдесет километра североизточно от Сардиния.
Случаят не е разкрит. Всички пасажери изчезнали без следа.
Мислех, че съм го заличил,
но миналото винаги се увива около истинския ти покой.
Невероятно. Затова кръвните връзки са толкова страшни.
Външен човек няма да види нищо в него, но една дъщеря може да ме притисне.
Но тя самата представлява заплаха.
Ако я отстраня, ще мога да остана на върха завинаги.
Периколо отведе Триш преди няколко дни.
А после в квартирата, където тя живееше с майка си,
се появиха предатели, но те нищо не забелязаха.
Още от раждането си Триш е посрещала утрото в този дом.
И тя е гледала всеки ден снимката, която майка ѝ е
изложила на показ като спомен за мен.
Но датата няма как да я объркам!
Преди 15 години!
Даже аз почти пропуснах този портрет!
Не мога да повярвам, че такова нещо е съществувало!
Самолетът им се разби, но те са все още живи.
Усещам, че Стандът на дъщеря ми се е пробудил.
Тя е оцеляла и е тръгнала към Сардиния.
И ако предполжим, че Абакьовият Муди Блус е пилотирал самолета,
то най-малкото и той е останал жив.
Не мога да допусна Муди Блус до мястото на снимката!
В момента може би Триш не се досеща,
но тя със сигурност ще си спомни, че е виждала тази снимка.
Ще се сети, когато стигне Сардиния,
че снимката на майка ѝ на младини
преди 15 години я е направил не някой друг, а аз!
Не мога да позволя на Муди Блус да възпроизведе това събитие!
Налага се лично да отида там.
Сам трябва да се погрижа.
Тази работа не мога да я поверя на никой от подчинените ми.
О, били сте тук?
Почуках, но... Дошла съм да почистя стаята ви.
Прощавайте. Ще се върна пак по-късно...
Странно... Защо бях дошла?
А, да! За да почистя! Трябва да почистя!
Да запретвам ръкави.
Превод и субтитри ГЕОРГИ ГИНЕВ
"Кратка история от миналото. Името ми е Допьо"